Elhelyezés időpontja: 1970.01.01 01:00
Megjelenés időpontja: 2020.10.10 08:52
Utolsó lényeges változás: 2020.10.10 08:52
Utolsó változás: 2020.10.29 17:39
Rejtés típusa: Hagyományos geoláda
Elrejtők: Csg12
Ládagazda: Csg12 Nehézség / Terep: 2.0 / 1.0
Úthossz a kiindulóponttól: 50 m
Megtalálások száma: 673 + 1 jelszó nélküli + 7 sikertelen + 5 egyéb, grafikon
Megtalálások gyakorisága: 3.3 megtalálás hetente
Röviden
Nem szokványos rejtést keress, a doboz legnagyobb kiterjedése 20x12 cm. A skanzen vezetője Béres Ferenc engedélyével. Segítség: Egy a tizennyolchoz. Ha nem vagy benne biztos, keresd rajta a GC jelet.
--
Pótjelszó a skanzenen kívül 4x10cm-es jelszóhordozó, közvetlen a bejárat mellett, mely mindig kereshető. N 47° 34,084' E 19° 5,785'
Segítség a pótjelszóhoz:
1. !lavupak itarájeb a ebmezs jllÁ
2. .tózodrohózslej a dserek lánásázoklálat melesétírek méf a sé noteb a noladlo bboj A
Megközelíthetőség
Tömegközeledéssel a 20E, 30A, 96, 220 buszokkal.
Autóval egészen a skanzenig lehet haladni, majd a környező utcákban díjmentesen lehet parkolni.
A Tűzoltóskanzenről
Az újpesti Szent László téri laktanya udvarán 2020. szeptemberében nyílt meg a tűzoltó skanzen Béres Ferencnek köszönhetően. A kiállításon megtekinthetőek többek között az alábbi tűzoltóautók:
- Csepel D-350 (1952)
- Csepel D-344 - Ikarusz 526 (1972)
- Csepel D-420 (1957)
- Csepel D-710 (1959)
- Mávag-1000 (1949)
A kiállított tűzoltóautókba be lehet szállni.
Európában csak nálunk kerülnek bemutatásra régi, magyar tűzoltógépjárművek!
A tárlat látogatása ingyenes, de előzetes időpont egyeztetés szükséges!
Egyének részére:
Béres Ferenc +36 70 334 8135
Csoportosan:
tuzoltoskanzen@gmail.com
A tűzoltóság története
A nomád életmódot folytató magyar nemzetségeket a tűz csak ritkán fenyegette. A Kárpát-medencében való letelepedést követően viszont megváltozott a helyzet: a zárt települések, a korabeli építőanyagok és a zsúfolt építkezések megnövelték a tűzesetek számát. A tűz elleni védekezés közösségi feladattá vált.
Európa más államaihoz hasonlóan a középkori magyar tűzvédelem is lassan fejlődött, melyben a feudális társadalom általánosan érvényesülő hibái - mint például a zsúfolt, és ez által tűzveszélyes területektől távol lakó, anyagi javakkal rendelkező földesurak áldozatkészségének hiánya - is szerepet játszottak.
I. (Szent) István király, a magyar államiság megalapítója már rendelkezést hozott arról, hogy "Ugyan a papok meg az ispánok hagyják meg mindenfelé a falusbiráknak, hogy vasárnaponként az ő felszólitásokra minden ember, nagyja és apraja, férfia s asszonya, mind templomba menjen, kivéve azokat, a kik a tűzhelyet őrzik." Ez a rendelkezés az első magyar tűzvédelmi előírásnak tekinthető.
A tüzek őrzése mellett I. István a gyújtogatásokról is szigorú intézkedést hozott, mely szerint "Végeztük: hogy ha valaki más ember épületeit ellenségeskedésből felgyujtja, állassa helyre az épületeket, és valami házi eszköz odaégett, fizesse meg, és annakfelette adjon tizenhat tinót, ki összevéve hatvan ezüst pénzt ér." A gyújtogatások valóban gyakori problémát jelenthettek, hiszen nemcsak, hogy törvényi szabályozást hoztak ellene, de a gyújtogató büntetése az épület helyreállítása, és a kárba veszett berendezések megfizetése mellett további, jelentős mértékű kárpótlást is magában foglalt.
A későbbi századok során a törvények már nem csak a gyújtogatókra, hanem az azzal fenyegetőzőkre is súlyos - esetenként halál - büntetést mértek.
Az első komolyabb tűzvédelmi intézkedések a városi polgárság kialakulásával egyidejűleg jelentek meg. A tűzoltás a céhek, a kézműves szervezetek és a lakosság közös feladata volt, a tüzek oltása a külföldi tapasztalatokkal rendelkező céhtagok irányítása mellett zajlott. Ugyanakkor az alkalmazott technikai eszközök - egyszerű vödrök, létrák, kéziszerszámok - fejletlensége miatt a lakosság egy nagyobb kiterjedésű tűzzel szemben csak kevés sikerrel vehette fel a harcot.
A szervezettség megindulása
A XVII. században a diák-tűzoltóságok megalakulásával jelentek meg az első, önkéntes alapon szervezett tűzvédelmi erők, melyek közül a debreceni és a sárospataki kollégium diák-tűzoltói emelkedtek ki. A diákok eleinte csak a kollégiumok területén, belső udvarán tevékenykedtek, illetve tartottak váltásos éjjeli őrjáratokat, míg az 1600-as évek vége körül már a városban támadt tüzek oltásában is komoly szerepet töltöttek be.
A diáktűzoltók két csoportra oszlottak: oltókra és bontókra. Amíg az oltók a tűz mihamarabbi eloltását, addig a bontók a tűz továbbterjedésének rombolással történő megakadályozását segítették, melyhez az ún. gerundium állt rendelkezésükre.
A középkor évszázadai során megjelent, különböző tiltó és szabályozó rendelkezések ellenére is egyik tűzeset követte a másikat, így a XVIII. század elejére már az országgyűlés is kötelességének érezte, hogy komolyabban foglalkozzon a tűzvédelem kérdésével.
Az 1723-ban megjelent II. dekrétum a közigazgatás megoldandó feladati közé sorolta a tűzvédelmet. A törvény kihirdetése után évtizedekig nem történt változás, sem a tűzvédelem szervezete, sem felkészültsége nem vált megfelelővé. Ezért 1788-ban II. József olyan országos tűzoltalmi intézkedést - Tűzrendészeti Pátenst - adott ki, amely négy csoportba osztotta a feladatokat: megelőzés, tűzjelzés, tűzoltás teendői, az építkezésben alkalmazandó tűzvédelmi követelmények. II. József pátense a tűzvédelem szakmai felosztásának alapja napjainkban is.
Gróf Széchenyi Ödön
Egészen a XIX. század közepéig a tűzoltást a céhek tagjai végezték és irányították. Európában az első önkéntes tűzoltó szervezetet az akkor még a Magyar Királysághoz tartozó Aradon hozták létre 1835-ben. A szabadságharc következményeként a Habsburg-önkényuralom sokáig nem engedélyezte az önkéntes tűzoltó-egységek működését, így a Soproni Tűzoltó- és Tornaegylet csak 1866-ban, míg a Pesti Tűzoltó-egylet, illetve a főfoglalkozású (hivatásos) tűzoltóság 1870-ben - mindkettő Gróf Széchenyi Ödönvezetésével - kezdhette meg működését. Ezt követően már sorra alakultak más városokban, falvakban és községekben is a különböző tűzoltó egyletek és egyesületek, valamint tűzoltóságok.
A XIX. század végén a technikai fejlődésnek és a hatékonyabb eszközöknek köszönhetően a tűzoltó szervezetek már nagyobb hatékonysággal működhettek, mint a céhek, iparosok tűzoltásra kötelezett tagjai, ezért jelentős anyagi támogatásban is részesültek a településektől. Az anyagi támogatás ebben az időszakban jelenik meg először a magyarországi tűzoltóságok történetében.
XX. századi változások
A XIX. század utolsó évtizedei és a XX. század első évtizede a hivatásos és önkéntes tűzoltó-egységek létszámának növeléséről, technikai eszközeik bővítéséről ismertek. Az I. világháború szerte Európában, így hazánkban is megakasztotta a fejlődést, mivel a hivatásos és önkéntes tűzoltó-legénység nagy részét elszólította hivatásától, komoly veszteségeket okozva ezzel az akkori magyar tűzvédelemnek is.
A világháborút követően közel két évtizedet kellett várni a tűzrendészet fejlesztéséről szóló 1936. X. törvénycikk, és annak végrehajtásáról rendelkező 180.000/1936. számú BM rendelet megjelenéséig, melyek az addig szétszórtan és nehezen megtalálható jogszabályokat hatályon kívül helyezték, s a tűzrendészetet országosan egységessé tették. A tűzoltóságokat négy kategóriába sorolta: hivatásos, önkéntes, köteles, és magán tűzoltóságokba (mely felosztás a jelenleg működő szervezeti kereteknek is az alapja). A rendelet többek között szabályozta az óvintézkedéseket, a tűzveszélyes anyagok kezelését, az építkezések, az épületek és az üzemek tűzrendészetét, a mentő és a felderítő tűzrendészeti feladatokat is.
A háborús veszély miatt felgyorsult a hivatásos tűzoltóságok felállítása, de ezen testületeknek már a légoltalmi hálózat irányítása is fontos feladatuk volt. Az 1930-as évek végén elindult fejlődésnek a kirobbanó II. világháború szörnyű pusztítása vetett véget, mely ismét sok önkéntes és hivatásos tűzoltó hadrendbe állítását vonta maga után. A laktanyák, a szertárak, a gépjárműfecskendők, a speciális szakfelszerelések nagy része megsemmisült, a megmaradt használható felszereléseket a háború utolsó éveiben Nyugatra - leginkább Németországba - szállították.
A háború befejeződése után megindult a küzdelem a tűzrendészet újjáépítéséért, újjászervezéséért. Az 1945-ben, illetve 1946-ban hozott jogszabályok teljesen új alapokra fektették a tűzoltóságok szervezetét. Megszüntették a különböző elnevezésű és jellegű tűzoltóságokat, és megszervezték az egységes magyar tűzoltóságot. Létrejött az Országos Tűzoltó Főparancsnokság, melynek irányításával működtek a megyei tűzoltó-parancsnokságok, azok irányításával pedig a városi hivatásos állami tűzoltó-parancsnokságok. Az állami tűzoltóság a Belügyminisztérium részeként, annak alárendeltségében működött. A központi irányítás a minisztérium feladata volt, míg a területi szervek a később megalakuló tanácsok intézményeként működtek.
A két világháború jelentősen visszavetette az önkéntes tűzoltó szervezetek működését, hadrafoghatóságát is. A háborúknak rengeteg önkéntes tűzoltó is áldozatává vált, melynek következményeként nem minden településen szervezték újjá a tűzoltó egyesületeket. Az állami tűzoltósági rendszer kiépítésével, a központi irányítással új irányvonalat vett a tűzvédelem és a tűzoltóság fejlesztése, melyben a megmaradt önkéntes tűzoltó szervezetek szerepe háttérbe szorult.
Az önkéntes tűzoltó mozgalom az 1970-80-as évekre sok helyen megtorpant, több helyen megszűntek az egyesületek, és csak az igazán elkötelezett személyeknek volt betudható, hogy számos helyen sikerült megőrizni a hagyományokat és fenntartani a működőképességet.
A rendszerváltozást követő időszak
A rendszerváltás jelentős változásokat és nagy átszervezéseket vont maga után. A tűzvédelemről való gondoskodást a helyi önkormányzatokról szóló 1990. évi LXV. törvény az önkormányzatok feladatkörébe sorolta. A korábbi állami hivatásos tűzoltóság két részre oszlott: az országos és megyei tűzoltó-parancsnokságok állami szervként, a városi tűzoltóságok önkormányzati intézményként működtek tovább. 2000. január 1-jén a Tűzoltóság Országos Parancsnoksága és a Polgári Védelmi Országos Parancsnokság összevonásával megalakult az Országos Katasztrófavédelmi Főigazgatóság, a megyei tűzoltó-parancsnokságokból létrejöttek a megyei katasztrófavédelmi igazgatóságok, mint az hivatásos önkormányzati tűzoltóságok szakmai felügyeleti szervei.
2012. január 1-jével létrejött az egységes állami katasztrófavédelmi szervezet. Ez a rövid mondat a tűzoltóság és a polgári védelem korábbi szervezeti felépítésének, feladatainak, működési rendjének nagy horderejű átalakítását és ennek megfelelően a szervezetekre vonatkozó jogszabályok módosítását, új jogszabályok és belső szabályozók megalkotását jelentette. A katasztrófavédelemről és a hozzá kapcsolódó egyes törvények módosításáról szóló 2011. évi CXXVIII. törvény hatályba lépése mélyreható változásokkal járt a katasztrófavédelmi szervek feladatai, működése tekintetében. A törvény kimondja, hogy a tűzoltás, műszaki mentés állami feladat. A hivatásos tűzoltóságok működési területe Magyarország teljes területét lefedi.
Napjainkban Magyarország mentő tűzvédelmi feladatait az alábbi tűzoltóságok látják el:
Hivatásos tűzoltóságok (106 db), továbbá a hivatásos tűzoltóságok részét képező katasztrófavédelmi őrsök (46 db)Önkormányzati tűzoltóságok (60 db)Önkéntes tűzoltó egyesületek (641 db), melyek közül jelenleg 56 db önállóan beavatkozó státuszban működikLétesítményi tűzoltóságok (66 db)
Forrás: Pintér Sándor tű. százados Mentő tűzvédelem kialakulása Magyarországon című szakdolgozata
Állapot: kereshető
3 játékos jelölte kedvenc ládájának
-
történelmi nevezetesség, várrom, épület
-
szép kilátás, érdemes panorámát fényképezni
+
különleges látványosság, helyszín
-
speciális koordináta-érték vagy magasság
-
vízpart, tó/folyó, forrás van a környéken
+
település belterületén van a láda
+
van a közelben (pár száz méteren belül) lakott terület
+
havas, jeges időben, fagypont alatti hőmérsékleten is kereshető a láda
+
nyáron, a legnagyobb kánikulában is ajánlott környék
-
hegyen, csúcson, nagy dombon van a láda (a környékhez képest)
+
megközelíthető járművel néhány száz méteren belül
+
a javasolt kiindulóponttól fél órán belül elérhető
+
mozgáskorlátozottaknak, babakocsival érkezőknek is ajánlott
+
gyerekbarát láda
-
igénybe veszi a cipőt, ruhát a környék (csalános, bogáncsos, sáros)
-
a láda megszerzéséhez sziklát kell mászni (gyerekkel nyakban kizárt)
-
sötétben is érdemes keresni
-
a GPS-t zavaró sűrű erdő, sziklafal, magas épület, stb. van
-
szokatlan méretű/alakú a láda (az ajándékok miatt fontos)
+
el lehet menni kerékpárral a ládáig (vagy látástávolságban hagyható)?
Megtaláltam, köszönöm a rejtést! [Geoládák v4.5.0]
Nyitva a volt a kapu, hát bementem, és senkivel sem találkoztam, nyugodtan tudtam keresgetni a ládát. Nagyon ciki, de fél óra alatt sem sikerült megtalálnom, így a pótjelszóval próbálkoztam. Az is trükkös rejtés de a helyén van :)
A pótjelszót kerestem, de nem találtam, a korábbi logokban írt kiszedhető kerítéselem meglett, de jelszóhordozót sehol sem találtam. Sajnos elég forgalmas volt a környék, így nem tudtam sokáig keresni, a kép alapján kérném a megtalálás elfogadását.
Megvagy láda ;) köszönöm a rejtést. [Geoládák v4.5.0]
Eredetileg csak a pótjelszóért indultam, mivel láttam, hogy a belépéshez előzetesen kell jelentkezni. De amikor odaértem, nyitva volt a kapu és a tájékoztató szerint napközben nyitva van a skanzen. Így a pótjelszót hagytam és a láda után indultam.
A láda kissé nehezen lett meg, de épp az előttem megtalálók még a terepen voltak, így kis segítséget is tudtam kérni. Ötletes a rejtés.
Szuper hely, ötletes rejtés! Nehéz megtalálni a ládát, de nem lehetetlen. Azt kell keresni, amit a tűzoltó is először keres, mikor a tűz helyszínére ér. Köszönjük!
Sajnos a pótjelszót sikerült most levadászni, nagyon ötletes, kerestük egy darabig. Mindenfeléképpen vissza fogunk jönni a skanzenbe is.
Megtalátuk, köszönjük a rejtést! [Geoládák v4.5.0]
Megtaláltam.
Köszönöm a lehetőséget.
[g:hu+ 2.10.16]
A hely valami hihetetlen, egyből tudtuk, hogy ide a gyerekeket is el kell hozni!
A rejtés ötletes, valami ösztön egyenesen odavitt minket, mégsem hittük el elsőre, hogy megtaláltuk...